"Der var engang en slange, som kun rejste i én retning."
"Altid fremad. Aldrig bagud."
"Indtil slangen en dag mødte en dæmon."
"Dæmonen drev slangen til vanvid og fik den til at spise sin hale."
"Slangen var blind."
"Men der var seere, som kendte til slangens sande vej."
"Så de skabte et våben, der kunne tilintetgøre dæmonen."
Tik-tak ... øjnene ...
Venstre, højre ... som pendulet på et bornholmerur.
Jennifer! Hvor har du været?
Cole! Jennifer ... hold dig vågen.
- Ms. Goines. Hvad er der sket? - Alt var herinde.
Nu er alt derinde.
Jeg sagde jo det, Odderøje. Giver du mig gult ...
... kan jeg male hele verden!
Åh gud ...
Hvad fanden er det? En slags primærbesked?
Primærerne kunne sige det, de ønskede. Det her er ingen besked.
De har givet os et sidste mysterium at løse.
Deacons?
Jeg savner ham.
Det gør jeg også.
Jeg har vasket sårene, men de kommer til at svide. Jeg kan ikke gøre mere.
Du er en god læge, Cassie.
Symbolerne.
Hvad betyder de? Hvad leder vi efter?
Midten.
54 unikke symboler uden åbenlys rækkefølge.
De er ikke engang i rette linjer og lader til helt at mangle logik.
Alt for mange til at være cifre eller bogstaver.
Det lader ikke til at være et mønster. Det er helt tilfældigt.
Vi ser på dem fra en forkert vinkel.
- Start i midten. - Det er en spiral.
Det er brikker, der passer sammen.
Ti makrosymboler, der repræsenterer 0 til 9.
Lagt i en logaritmisk spiral.
Det er et program for en tidsmaskine.
Der er vist to symboler, som gentages i grupper på fire.
- Datoer. Hvilke tal er bekendte? - 19 og 20.
1900-tallet og 2000-tallet.
Med fire cifre kan jeg afkode resten.
Primærerne byggede en maskine til dig.
Det her afslører måske, hvor den skulle have sendt dig hen.
ÅR 2009
Klæd dig på. Vi må videre og finde tilbage til min mor.
Vi kan tage til Raritan. Katarina og Elliot kender dig.
- Marion ... - Jeg hedder Emma.
Marion er et navn, jeg fandt på.
Et, jeg valgte til mig selv.
- Det første valg, jeg har truffet. - Du kan vælge at hjælpe os.
Du standser ikke noget, der ikke er begyndt.
Hverken du, Katarina eller James Cole.
Din søn.
Det begynder og slutter med hende, men i midten er du og han.
- Umuligt. Jeg har ikke fået et barn. - Du skal nok få det.
Jeg kom for at finde dig og opklare, hvordan James' mor kendte legenden.
- Hvad betyder den? - Det ved jeg ikke.
Jeg skrev den ikke.
Hvem gjorde det?
Din mor.
Du skal ikke ødelægge verden, Marion. Du skal hjælpe os med at redde den.
- Tænk, hvis Katarina ikke tror os. - Jeg er deres datter.
- Dna. - Ja, vi kan bevise det.
Jeg skal være mor.
De har fundet os.
Hold fast!
I primærernes kode fandt vi snesevis af vores rumtidskoordinater.
2013 og 2015 i Philadelphia. 1987 i Tokyo.
1944, 1975, 1491 og så videre.
- Alle de år I har besøgt. - Undtagen et.
Koordinater, der ikke matcher noget, vi har i systemet.
Den 3. april 2018. New York, JFK-lufthavnen.
Der er to dage før.
Epidemien.
Vores første opgave.
Vi kan dræbe Olivia ved at ødelægge våbnet, der skabte hende.
Epidemien blev opdaget i hele verden. Argentina, London, Prag, New York.
- Den 5 og 6. april. - Hvorfor to dage før?
Inkubationstiden er 48 timer, hvor virusset kan spredes.
Inden for 36 timer indså verden, at alt var forbi.
JFK er en af de mest brugte lufthavne i Nordamerika.
Dette tidspunkt og dette sted ...
... er, da de spredte epidemien.
Opret spaltningssekvensen.
Politibetjent såret!
Vi har skyderi i Terminal 1. Politibetjent såret!
Cole! Virusset!
Bag dig!
Vi må genstarte!
Det er helt klart M510.
- Vi forstod ikke spredningen. - Hvis de kun havde én eneste prøve.
Så er det sådan, man maksimerer spredningen.
Forvandle uskyldige mennesker til omrejsende tidsindstillede bomber.
Skal vi rejse tilbage og stoppe den høje mand i at sprede det?
Eller stjæle det fra ham, før han kan gøre det?
Gæt, hvor det er opbevaret.
ÅR 2018
Da Jennifer forsvandt, gik de ned, og laboratoriet blev solgt.
Den slags sker, når man lover at skabe en genmanipuleret enhjørning.
Epidemien. En Markridge-bygning til. Det er for nemt.
- Der er noget galt. - Kom.
- Føles du det bekendt? - Natværelset.
- Hvad fanden er det? - Oprindelsen.
I kødresterne findes et flere hundrede år gammelt virus.
Der er noget med øjnene ...
Jeg tror, det er os.
Er strømmen tilsluttet?
Kølerummet.
- Glasset fra lufthavnen. - Så mangler vi bare at ødelægge det.
Jeg vil ikke frigive det på hotellet.
Vira er længe om at dø. Vi brændte det sidste gang -
- men for at slippe for at sætte ild til hotellet kan vi drukne det.
Hannah?
Du har været her i ni år. Hvorfor ledte du ikke efter os?
Og risikere at forstyrre kausaliteten og komme til at gøre noget ugjort?
- Jeg kunne ikke, så jeg ventede. - Hvad er der sket?
Vi må af sted!
Kom!
Hallo! Hjælp!
Hun er skadet! Hallo?
Sendte Jones dig for at finde min mor?
Hvad er der sket? Hvad har I været ude for?
Vi kørte galt med bilen, og nogen skød på os.
Det er i orden.
Marion var navnet, hun valgte.
Før det var hun Emma og kom fra Titan.
Hun blev født med ét eneste formål.
At færdiggøre Titan, så de kunne oprette en sidste sekvens.
Noget min far kaldte for Hartle-Hawkings tilstand.
Rum uden tid. Deres røde skov.
Titan vil skabe et paradoks af selve tiden.
Overlappende øjeblikke, som aldrig kan omgøres.
Det ville påvirke hver time, hvert minut og sekund samtidig.
Hver dag, der har eksisteret. Det bliver verdens sidste dag.
- Ms. Goines? - Dommedagsalarmen vækkede mig.
Tidsstrålingen fra Titan er aldrig før blevet set og er forbløffende.
Min mor sagde, tidsrejserne var både årsag og virkning i alt det her.
Det spiller ingen rolle længere. Vi har virusset.
Primærerne sendte os hertil for at ødelægge det.
Når Olivia tænder for våbnet, skabes Den Røde Skov.
Hun eksisterer uden for kausaliteten.
At ødelægge epidemien stopper hende ikke.
Men det fratager os det eneste våben, vi har imod hende.
Tidsrejserne.
Primærerne sendte os ikke for at stoppe epidemien.
De sendte os for at sprede den.
Nej, nej ...!
Opgaven var at redde syv milliarder mennesker, ikke at slå dem ihjel.
Du kan ikke kræve det af mig. Hvorfor?
Enten dør syv milliarder i dag ...
Eller også dør alle for evigt.
James Cole.
Hvordan kan de kende ham?
Den eneste af betydning er James Cole!
Hvorfor?!
Du skal ikke være her. Du har en opgave at udføre.
James og Cassandra stjal virusset samme dag, det skulle slippes ud.
De har brudt endnu et kredsløb.
James Cole forbliver på en måde en trussel mod vores perfekte verden.
I dag afslutter jeg hans kredsløb.
Jeg sørger for, epidemien spreder sig på den måde, der altid var ment.
Vidnet har talt.
Mødre dør for deres børn. Din døde, da hun beskyttede dig.
- Hvordan var hun? - Fortabt, tror jeg.
Hun sagde, hun følte sig fanget mellem to verdener.
Den, hun blev opfostret i, og den verden, hun lærte at kende.
Hun voksede op uden sin mor og kendte ikke sin far.
Hun vidste ikke, hvor meget det formede hende, før hun gav dig bort.
Så hun stak af?
Efterlod mig hos min far med en vrøvlehistorie.
Nej, historien er ikke slut endnu.
Vi må gå.
Tag hjem.
- Hvor sendte du dem hen? - Vi fandt koordinater i din kode.
Hundredvis af vores tidsrejser, og blandt dem oprindelsen til epidemien.
Ikke engang for en gal giver det mening.
Hvorfor så mange datoer? Man pakker ikke en nål ind i en høstak.
- Primærerne byggede en tidsmaskine. - Som man når til med en tidsmaskine.
Det handler måske ikke om maskinen, men om dens funktion.
Det var måske ikke ...
Det er måske aldrig var meningen, at ...
Cole.
En gang gav vi et løfte til disse mennesker.
Tænk på, hvad du sagde til mig, inden vi overhovedet havde mødt hinanden.
- Af og til sker rædsomme ting ... - ... for at store bedrifter kan ske.
Efter alt, hvad der er sket ...
... så var det hele tiden os.
Bare rolig, Jonesy. Bare rolig.
Jeg er nødt til at afslutte det her. Jeg er nødt til det.
Det kommer du til at gøre. Jeg er her.
Jeg skubber dig, til urene standser, og vejen ender.
Jeg forsøgte at indskrive hver eneste koordinat og hver dato -
- men det er bare ét stort rod.
Et våben, der kan tilintetgøre dæmonen.
Hvordan gør man det præcist?
Sløjfer og virvar af tid.
At stoppe noget, der aldrig startede -
- og afslutte noget, der aldrig begyndte.
Så må man brække dem itu og rede dem ud.
Kør en simulation. Primærernes kode mod vores nuværende tidsstrøm.
Her er en simulation af vores nuværende tidsstrøm.
Når vi initierer primærernes kodesekvens ...
Slangen er fri! Den færdes kun i én retning igen.
Sløjferne er brudt og slettet.
Julian ... Vis mig tidsrejsekoordinaterne igen.
Du havde ret. Datoerne repræsenterer ikke alle vores tidsrejser.
Nej, kun mr. Coles.
Det er alle hans tidsrejser og hver gang, han har påvirket tidsstrømmen.
Det er hele hans liv.
Det handlede ikke om tidsrejser.
Lad mig gøre det for dig.
Skal man ødelægge en tidssløjfe, kan den ikke slettes fra ét øjeblik.
Den skal fjernes fra alle øjeblikke.
Primærerne byggede en maskine ...
... for at slette James Cole.
Cole kan ikke være en tidssløjfe. Du sagde, den blev skabt af tidsrejser.
- Coles far var ikke en tidsrejsende. - Hans mor, Marion.
Hannah ...
Nej!
Det er i orden.
Det her var mit valg.
Det var alt, hvad jeg kunne gøre.
At være her og at beskytte dig for sidste gang.
Mødre dør for deres børn. Din døde for at beskytte dig.
- Hun forlod mig. - Nej.
Historien er ikke slut endnu.
Jeg ønskede aldrig det her for dig.
Hannah ...
Inden dagen er forbi, tror jeg, at du vil forstå ...
... at uden tidens vilje og lænker ...
... så venter livet efter dette i Den Røde Skov.
Hvor man aldrig skal vælge ...
... mellem dem, man elsker.
Det er uretfærdigt.
Men tiden er grusom.
Jeg har set mine nære og kære dø. Besejrede af tiden.
I sidste ende taber vi alle.
Men du kan stadig vinde, hvis du vælger det.
Farvel, Cassandra.
Kære James.
Jeg ved ikke, om du nogensinde finder det her.
Om der kommer et tidspunkt, hvor du hører sandheden.
En dag får jeg måske chancen for selv at fortælle dig den.
Uanset hvordan du hører beretningen, kan du være sikker på én ting.
Det var, og er, en kærlighedshistorie.
Hjælp mig med at få hende i bilen.
Da jeg mødte din far, viste han sit mod.
Han satte alt på spil uden at bede om noget til gengæld.
Han kæmpede for at redde en fremmeds liv.
Han mindede mig om dig og manden, du med tiden blev.
Hvis i et øjeblik fremtiden har lært mig noget -
- så er det freden ved et enkelt liv.
At jage og fiske.
Stille stunder langt væk fra verden.
Han levede, som jeg voksede op.
Jeg kendte din far, inden jeg kendte hans navn.
BETALINGSPÅMINDELSE MATTHEW COLE
Hun overlevede ikke. Jeg er ked af det.
Hun kaldte hele tiden på dig. Marion, ikke?
Jeg hedder Matthew.
Hvorfor jeg blev?
For at beskytte ham, hvis de skulle dukke op?
Eller var det for mors snak om kausalitet og eventualiteter?
Jeg havde endelig fundet noget, der føltes som min skæbne.
Hver dag overvejede jeg at tage af sted.
Og hver dag gav han mig en grund til at blive.
Lær mig det.
- Hun er ganske stædig. - Hun?
Sådan en bil sørger for, at man kommer frem -
- holder én på vejen, men sparker igen, hvis man vælger forkert gear.
Det er klart en kvinde. Jeg kan bare ikke få gang i hende.
Far sagde: "Alle store fremskridt hviler på fiaskoer."
Det kan jeg lide. Som at sige: "Man mislykkes kun, når man opgiver."
Hold den på plads, så kan jeg komme til.
Han var sød og ærlig. Han fik mig til at le.
Vi ville aldrig blive gamle sammen, men jeg elskede ham alligevel.
Tidløst og uden tøven.
Jeg ønskede, det varede ved, men vidste, at jeg ikke kunne blive.
For ham. For dig.
For alle, vi har tilbage at redde.
Jeg sagde, det var en kærlighedshistorie, og det er det.
Ikke kun mellem en kvinde og en mand.
Men mellem en far og en søn.
Dette brev er min sidste historie til dig.
Den første du sikkert kender.
Tak, James. Du reddede mit liv, da jeg var et lille barn.
Du reddede min sjæl, da du blev født.
I mit liv var jeg stolt over at være en datter ...
... men allermest stolt over at være din mor.
ÅR 2017
Vi var nødt til at fortælle dig det. Det burde være dit valg.
I mange år var jeg helt alene, men jeg var aldrig alene.
Jeg så dig sidde i parken en dag.
Du kiggede ned på den lykkeligste pige i verden.
Måden, du så på mig ...
Samme måde som du ser på mig nu.
Jeg spekulerede på, hvordan man nogensinde kunne elske nogen så højt.
Så fik jeg øje på dig.
Jeg var der, da du mistede din far.
Og jeg var der, da du fandt din bror.
Og jeg vil være der til sidst. I lufthavnen.
Jeg orker ikke at sige farvel ...
... for når vi gør det ...
... vil denne stund mellem os tre ...
... være forbi.
Så måske ... et minut til?
Der er stadig tid.
Jeg er dæmonen.
AFSLUTNING FØLGER
Tekster: Peter Buhl www.sdimedia.com